7 nejstarších náboženství na světě
![7 nejstarších náboženství na světě](https://infoshow.cz/wp-content/uploads/2023/12/buddha-1177009_1280.jpg)
Lidé jsou od přírody nábožensky založení. Tu realitu nelze nijak obejít. Ať jste kdekoli, kamkoli jdete, lidé věří v dobro a zlo, dobro a zlo a vše mezi tím. Lidé se obracejí k náboženství, aby hledali odpovědi na nejhlubší otázky života po tisíce let. Většina náboženství, která vyznávali naši předkové, se od té doby vytratila do neznáma a dnes se o nich dozvídáme pouze na stránkách učebnic dějepisu nebo encyklopedií. Některé víry však obstály ve zkoušce času a v moderní době je stále vyznávají miliony, dokonce miliardy lidí.
1. Hinduismus (15. – 5. Století Př. N. L.)
Hinduismus je obecně považován za nejstarší náboženství na světě a byl založen před více než 4000 lety na indickém subkontinentu. Je obtížné vysledovat jeho přesný původ, protože nemá zakladatele a je kompilací několika systémů víry. Na rozdíl od křesťanství nebo judaismu není hinduismus organizovaným náboženstvím. Jako takový je někdy kvůli své vstřícnosti označován jako „rodina náboženství“. Hinduismus se zrodil ze spojení dvou kultur. V určitém okamžiku, kolem roku 1500 př.nl, se Indo-Ayran lidé stěhovali do údolí Indus , které se nachází v dnešním Pákistánu, kde se jejich kultura a jazyk spojily s domorodci z této oblasti. Hinduismus se vyvinul z tohoto jedinečného kontextu a vyrostl tak, aby vyhovoval oběma kulturám, když se proměnily v jeden národ.
Hinduismus, podobně jako abrahámské víry, věří v jediného všemocného boha, ale tento jediný bůh často označovaný jako Brahman je doprovázen celou řadou dalších bohů, kteří se všichni zaměřují na jeden aspekt lidské zkušenosti. V hinduismu je 33 základních bohů s dalšími nižšími bohy, kteří také hrají svou roli. Doktrína samsáry je pro hinduisty také velmi důležitá. Toto je víra, která učí koloběh života jako kruh spíše než víru ve věčný posmrtný život. Reinkarnace je pro tuto víru zásadní. Předpokládá se, že ti, kteří žijí dobrý život, budou v příštím životě odměněni buď v podobě jiné lidské bytosti nebo zvířete. Hinduisté ctí všechna zvířata a myslí si, že krávy jsou posvátná zvířata. Tato blízkost ke zvířatům vedla velké části hinduistů k tomu, že nejedí hovězí nebo vepřové maso, zatímco někteří nejedí maso vůbec a praktikují vegetariánskou stravu.
2. Zoroastrismus (10. – 5. Století Př. N. L.)
Zoroastrismus je starověké perské náboženství (dnešní Írán ), které se mohlo vyvíjet již před 4000 lety. Stejně jako judaismus, toto náboženství podporuje víru v jednoho Boha a je považováno za nejstarší monoteistické náboženství, které se dodnes praktikuje. Zoroastrismus vzkvétal za Perské říše a byl státním náboženstvím tří samostatných perských dynastií. Starobylé náboženství prý založil prorok Zoroaster. Bohužel se o něm ale mnoho neví. Ve skutečnosti se hodně diskutuje o tom, kdy vůbec žil. Někteří učenci tvrdí, že byl pravděpodobně naživu v době Kýra Velikého, starověkého perského krále, který žil v 6. století, zatímco jiní trvají na tom, že doba Zoroasterova života byla mnohem dříve. Možná to nikdy nebudeme vědět s jistotou, ale co je nepopiratelné, je to, že zoroastrismus měl na region velký vliv a dodnes ho oddaní následovníci praktikují.
Zoroastrismus je silně soustředěn kolem myšlenky dobra proti zlu. Tato bitva podle víry nikdy nekončí a vede ji bůh Ahura Mazda proti zlému duchu Ahrimanovi. Praktikující zoroastrismus jsou bohužel malou menšinou po celém světě. Od doby arabského dobytí Perské říše v 7. století našeho letopočtu byla víra ve své původní domovině vytlačena a pronásledována. Dnes je největší skupina zoroastrijců ve skutečnosti v Indii. Většina těchto zoroastrijců jsou ve skutečnosti potomky perských uprchlíků prchajících před dobytím svého národa před více než 1300 lety.
3. Judaismus (9. – 5. Století Př. N. L.)
Předpokládá se, že otcem judaismu je Abraham. Muž, o kterém tvrdí Tora (židovská bible a křesťanský Starý zákon), se narodil v Ur, městě ve starověké Mezopotámii . Tóra učí, že Bůh povolal Abrahama, aby opustil Ur a emigroval do země Cannon, kde se potomci Abrahama nakonec stali izraelským národem . Judaismus je staré náboženství začínající na počátku dvou tisíciletí př. n. l. Judaismus učí monoteismus neboli víru v jednoho Boha. Ti, kdo se drží judaismu, věří, že Bůh uzavřel s Abrahamem a jeho potomky nadpřirozenou dohodu zvanou smlouvu, kterou Bůh slíbil, že jim požehná a ochrání je, pokud budou poslouchat Jeho zákon. Křesťanství se zrodilo z judaismu. Ježíš, který se prohlašoval za zaslíbeného Mesiáše judaismu, byl odmítnut náboženskými učiteli judaismu na počátku prvního století a byl popraven za to, že se prohlašoval za Boha. Takže zatímco křesťanství oslavuje Ježíše jako zaslíbeného Mesiáše, ti, kdo praktikují judaismus, stále čekají na zaslíbeného Mesiáše.
Židé dnes tvoří malý zlomek celosvětové populace, ale stále mají silné a prosperující komunity v desítkách zemí. Izrael překvapivě není národem s největší židovskou populací. Ve skutečnosti jsou to Spojené státy, kde žije více než 7,6 milionu sebeoznačených Židů, zatímco Izrael má pouze 7,1 milionu. Je třeba také poznamenat, že skutečný počet praktikujících Židů je pravděpodobně mnohem menší než odhadovaných 15,2 milionu po celém světě. Velké segmenty židovské diaspory se identifikují mnohem blíže židovské kultuře spíše než víře samotné.
4. Džinismus (8. – 2. Století Př. N. L.)
Džinismus se objevil z oblasti Gangy v dnešní Indii a silně ovlivnil buddhismus a konfucianismus. Džinismus učí, že Tirthankara je jedinec, který dokonale ovládl hněv, pýchu, podvod a touhu. V každém půlcyklu lidské existence však může být vždy pouze 24 Tirthankarů . Džinismus učí, že v každé éře lidstva existují dva cykly. Džinisté používají analogii otáčení kola k zobrazení času. Každá úplná rotace je jedna éra. Toto kolo času se točí nekonečně, přičemž každá polovina cyklu získává svou vlastní sadu 24 Tirthankara. Poslední a 24. Tirthankara našeho současného cyklu byl Mahavir Swami, historicky ověřený a narodil se v roce 599 př. nl Jako takový, podle džinismu, náš současný poloviční cyklus končí a brzy se zrodí první Tirthankara posledního polovičního cyklu.
Džinisté věří, že nejlepší cesta k osvícení vede přes nenásilí i vůči rostlinám a zvířatům. Tato víra jde tak daleko, že někteří členové této víry jsou tímto ušlechtilým závazkem téměř paralyzováni. Často lze vidět džinistické sádhuy nebo mnichy, kteří sledují každý jejich krok ve snaze zajistit, aby náhodou nerozdrtili hmyz. Nebo filtrování jejich pitné vody přes látku jako způsob, jak nedopatřením spolknout brouka. Džinisté silně věří v karmu a myslí si, že budování dobré karmy povede k nejvyšší odměně, jakmile zemřete a budete reinkarnováni. Džinisté jsou přísní vegetariáni a přísahají, že budou žít život podle čtyř základních pravidel. Sexuální zdrženlivost, přehlížení světských statků, vždy říkejte pravdu a nekrást.
5. Konfucianismus (6. – 5. Století Př. N. L.)
Seokjeon Daeje (národní obřad ke Konfuciovi) se konal v Jeonju Hyanggyo, v Jeonju-si, Jižní Korea. Redakční kredit: Yeongsik Im / Shutterstock.com
Počínaje 6. stoletím se konfucianismus rychle rozšířil po celé Asii a nadále ovlivňuje životy milionů lidí asi o 2 600 let později. Na rozdíl od buddhismu však Konfucius nebyl zakladatelem konfucianismu. Konfucius tvrdil, že pouze oživuje učení starých čínských tradic. Konfucianismus se od ostatních velkých světových náboženství liší také tím, že postrádá přísný řád. Konfucianismus je spíše způsob myšlení a bytí než náboženská identita. Jako takové je běžné, že se lidé hlásí k jiným náboženstvím a zároveň si udržují své myšlenky konfucianismu.
Dodnes je konfucianismus základem čínské kultury a identity. Stejně jako křesťanství je hlavním učením konfucianismu: „Nedělej druhým to, co nechceš, aby ostatní činili tobě. I když někteří možná nepovažují konfucianismus za náboženství v tradičním slova smyslu, stále existuje po celé Číně spousta svatyní a chrámů, ve kterých se stoupenci konfuciánského učení mohou modlit a provádět nejrůznější rituály a obřady. Ústředním bodem konfuciánštiny je čistý morální charakter. filozofie a má se za to, že tento silný a spravedlivý charakter přinese nejen mír a naplnění na osobní úrovni, ale také vyzařuje do světa a pozitivně ovlivní lidi kolem vás.
6. Buddhismus (6. – 5. Století Př. N. L.)
Buddhismus začal v roce 500 před naším letopočtem a jako takový předchází taoismus o pouhých 100 let. Na rozdíl od taoismu má však toto náboženství svého zakladatele. Jmenoval se Siddhartha Guatama, mladý bohatý princ z Lumbini, které je součástí dnešního Nepálu . Podle legendy ho Siddhárthův otec chtěl chránit před jakýmkoliv utrpením. Král jako takový nechal všechny nemocné a staré lidi ukrýt před synovou přítomností. Siddhártha se však ve svých 29 letech dostal do kontaktu s realitou utrpení během výletu mimo palác. Tato zkušenost ho hluboce dojala a nebyl ochoten pokračovat ve svém nóbl životním stylu. Složil slib chudoby a opustil palác, aby hledal osvícení. Po jeho smrti jeho následovníci pokračovali v jeho odkazu a proměnili jeho učení v náboženství.
Buddhisté si myslí, že život je nekonečný cyklus utrpení a znovuzrození a že z tohoto cyklu je možné uniknout pouze tehdy, když někdo může dosáhnout stavu nepředstavitelného osvícení. Tomu se říká Nirvána. Buddhisté nevěří v žádného přímého boha, ale hlásí se k myšlence duchů a jiných nadpřirozených bytostí, které mohou pomoci vést lidi k lepšímu životu. Dnes zůstává buddhismus jedním z nejpopulárnějších světových náboženství a má více než 520 milionů stoupenců rozmístěných především ve východní a jižní Asii.
7. Taoismus (6. – 4. Století Př. N. L.)
Taoismus začal v Číně asi před 2400 lety a byl oficiálně uznán jako náboženství během dynastie Tang. Oficiální zakladatel taoismu však neexistuje; spíše se přirozeně vyvinulo z čínského lidového náboženství. Zang Daoling, i když nebyl zakladatelem náboženství, zorganizoval jeho učení ve škole, kterou založil za účelem šíření taoismu v roce 142 př. nl Stal se nebeským mistrem, tradice, která pokračuje dodnes. Současný Nebeský Mistr žije na Tchaj-wanu.
Taoismus učí, že lidé a zvířata by měli žít v rovnováze s vesmírem. Někdy je tento myšlenkový proces za rovnovážnými silami vyjádřen prostřednictvím slavného symbolu jin a jang, který je nyní v západní populární kultuře do značné míry spojován s mírem a mírem. Stoupenci této víry jsou také silně věřící v myšlenku duchů, kteří jsou připoutáni k lidem. Jakmile člověk zemře, jeho duch je poslán, aby se připojil ke zbytku vesmíru. Taoistické chrámy jsou stále běžným jevem po celé východní Asii. Tyto chrámy jsou často plné kněží, kteří provádějí rituály, přinášejí obětiny a meditují.
Závěrem lze říci, že náboženství sehrálo velkou roli ve vývoji lidské rasy. Nabízel útěchu těm, kteří truchlí nad ztrátou svých blízkých, zmírnil strach z umírajících a, což je možná nejdůležitější, dal lidem pocit smyslu a účelu. Náboženství, přestože je středem mnoha konfliktů (to je pravda), také udělalo mnoho dobrého pro lidskou rasu a pravděpodobně ovlivnilo náš svět výrazněji než dokonce technologie.